Pagal Žuvų ir vėžių įveisimo į valstybinius vandens telkinius planą, į Nemuno žemupio vandenis šiemet buvo privaloma paleisti 4 mln. vėgėlių lervučių. Šis planas jau yra ne tik įvykdytas, bet ir viršytas – į Skirvytės ir Pakalnės upes kovo 14 d. iškeliavo apie 4,5 mln. paaugintų vėgėlių lervučių.
Dar 2,4 mln. vėgėlių lervučių kovo 16 d. iškeliavo į Nevėžį Kauno rajone.
Pirmosios vėgėlių lervutės pradėjo ristis vasario mėnesio pirmojoje dekadoje. Po maždaug dienų jos buvo pradėtos maitinti artemijomis palaipsniui pereinant prie startinių pašarų.
![Žuvininkystės tarnybos Rusnės poskyrio specialistai atlieka vėgėlių įveisimo darbus](https://images.delfi.lt/media-api-image-cropper/v1/5b7e4c30-7bee-11ed-a027-29ed55e34c8c.jpg?noup&w=400)
Po 3–5 savarankiško maitinimosi savaičių lervutės ima ėsti viena kitą, prasideda vidurūšinė konkurencija – kanibalizmas, todėl jas reikia paleisti – turėdamos daugiau erdvės, jos viena kitos nebepuola. Šis vėgėlių auginimo sezonas palyginus buvo gana ramus, išvengta ligų protrūkių ir kritimų, todėl derlius užaugo gana gausus.
Vėgėlė – išskirtinė žuvų rūšis. Tai vienintelė menkių šeimos atstovė, gyvenanti gėluose vandenyse. Sulaukusios vienerių metų šios žuvys būna iki 12 cm ilgio, o subrendusios vėgėlės sveria apie 3-4 kg ir gali užaugti net iki 1 m ilgio. Dienos metu jos dažniausiai tūno telkinio dugne, tarp kerplėšų, akmenų, šakų.
Vėgėlės mėgsta molėtą, žvyro arba nedideliu kiekiu dumblo apsinešusį dugną. Jaunos vėgėlės maitinasi dugne esančia gyvūnija, o suaugusios tampa grobuonimis. Vėgėlės vertinamos dėl savo baltos ir minkštos mėsos, kuri neturi ašakų.